INSZOMNIA
Itt a kapitány beszél.
Éppen most haladunk át az Északi Sarkkörön, ami annyit tesz,
hogy belépünk az Éjféli Nap Földjére.
Hé, nyughass már.
- Hol a poggyászod? - Gondolom, úton Murmanszk felé.
- Milyen errefelé a tél? - Ennek az ellentéte. Teljesen sötét.
Hová sietsz?
- Piros volt a lámpa. - Zöld volt.
Hát persze, hogy zöld volt. Hisz memóriazavaraim vannak.
Minden rendben?
- Hol vannak a ruhái? - Meztelenül találtak rá.
- Teljesen? - Csak egy nyaklánc és két fülbevaló volt rajta.
- Hol vannak? - Átvizsgálás alatt.
Holnap megkapja a vizsgálati eredményeket.
Hol vannak?
Gyorsan ideért.
Mit tud az ügyrõl?
Egy partyt hagyott ott az éjszaka közepén szombaton.
Harminc órával késõbb egy szeméttelepen találtak rá. Ennyi.
Milyen az elõélete? Ismerte?
Nem.
De néha láttam.
- Hol? - A lakása nincs messze az enyémtõl.
Nézzük meg.
Semmit nem fogsz találni, Tom. Még a haját is megmosta.
A körmei is meg vannak tisztítva.
- Maximalista. - A legjobbak is követnek el hibákat.
- Hogyhogy elõttünk értél ide? - Nyaralás... a családom is itt van.
A stockholmi rendõrség razziát tartott egy bérházban.
Teljes fegyverzetben vonultak ki.
Õ felült az ágyban és ordított... Ekkor ismerték fel.
A felügyelõt?
Meghitt beszélgetést folytatott a szemtanúval.
Csak nyugodtan; ráérünk.
- Mikor ismerkedtek meg? - Kilenc hónapja.
Miután ideköltözött a városba. Állandóan együtt voltak.
Azon az estén összevesztek.
- A fiúnak van alibije? - Éjszakára nincs.
- Mibõl élt a lány? - Segélyekbõl.
A szülei halottak.
Dolce & Gabbana. Legalább hatezer korona egy ilyen.
Erre nem volt szüksége.
Talán pont erre volt szüksége.
- Hogy érti? - Önbizalomnövelõ.
Tizenhét évesen sokat segít.
Nekem legalábbis segített.
Ne maradjon kint.
Majd sajtótájékoztatót tartunk, amint lesz mit mondanunk.
Talán követte a buli után.
A vitából erõszak lett. Pánikba esett.
Nem véletlenül ölte meg. Túl nagy mûgonddal vitelezte ki.
Talán igaza van... hogy érti, hogy mûgonddal?
A mód, ahogy eltüntette a nyomokat.
Örülök, hogy itt van. Éreztem, hogy maga érti a dolgát.
Szóval mikor láttad utoljára? Eilert?
- Benne van a vallomásomban. - Igen, de azt akarom, hogy te mondd meg.
- A partyn. - Arrébb ülnél egy kicsit?
Ezek a szobák rettenetesen kicsik.
- Mit csináltál a partyn? - A szokásosat.
Iszogattam... táncoltam... buliztam.
A barátaid mást mondanak.
- Mit mondanak? - Szerinted?
Nem tudom. Nem a barátaim.
- Nahát... miért nem? - Mert hazudnak.
- Micsoda? - Hazudnak!
És mit hazudnak?
- Te vagy Tanja barátja? - Igen.
- Nagyon szép lány. - Tanja otthagyta a partyt...
... negyed háromkor. Követted?
- Nem. - Te mikor mentél el?
Egy darabig még maradtam, aztán hazamentem.
Tanjának tetszett, ha más férfiak megbámulták?
Nézze... nem értem ezt a svéd hablatyot.
Én sem.
Féltékeny voltál. Rárivalltál, õ meg elment valaki mással.
Lószart.
A ruhái... Tudod, mennyibe kerültek?
Õ nem tudta volna megvenni... ahogy te sem.
Mással találkozgatott.
Aki ajándékokat vett neki.
Talán egy kis figyelmességre vágyott?
Te nem adtad meg neki, Eilert.
- Kihez ment akkor? - Nem tudom.
- Tényleg nem. - Beszélj. Essünk túl rajta.
Valami pasashoz ment. Nem ismerem.
- Honnan tudod? - Rájöttem.
Honnan tudod?
Kávét?
Torkig vagyok már a halottak bolygatásával.
- Mert így fogod fel. - Egy fenét.
Látnod kellett volna a ruháit. Legalább hatvan volt a szekrényben.
Egyszer ismertem egy nõt, akinek ötven pár cipõje volt.
- És mihez kezdett velük? - Lövésem sincs.
Végezzük el mihamarabb a munkát, Erik.
Ennyire sietõs?
Lenne egy munkám Norvégiában. És nem Észak-Norvégiában.
- Már jártam itt korábban. - Tudom.
- Tudod? - Igen, meséltél róla.
Postarablás '72 tavaszán.
Kérem, ne kopogtassa a pultot.
- Nyomozók vagyunk. - És?
Engström és Vik.
Már azt hittem, valami rosszat csináltam.
Neki elmondhatja.
Maguk biztos csomó hátborzongató dolgot látnak.
- Úgy értem, a rendõrségnél. - És csomó csodaszép dolgot is.
Ne flörtölgessen.
- A munkámat végzem. - Csakúgy, mint mi.
Ha elég ideig rendõr az ember, már semmit nem talál hátborzongatónak.
A poggyásza megelõzte magát.
Remek.
Különös, hogy jártam már itt korábban.
Arra a hotelre emlékeztet a nyugati parton,
amiben megszálltunk, amikor a feleségem szüleit látogattuk.
Egyik reggel arra ébredtünk, hogy egy pár áll az ágyunknál.
Próbáltam kizavarni õket,
de ragaszkodtak hozzá, hogy az övék a szoba.
Evát nagyon felzaklatták.
Ragaszkodtak ahhoz, hogy övék a szoba?
Szoba?
Mi érdekelte? Mi volt az álma?
Kivel barátkozott? Kivel akart barátkozni?
Melyik tanárt kedvelte és melyiket nem?
Milyen fiúk tetszettek neki? És milyenek nem?
Minden egyaránt fontos.
Nyilván képtelenségnek tûnik, hogy Tanja eltávozott.
Nehéz felfogni, hogy holnap már nem fog közöttetek ülni.
Vagy jövõ héten...
Néhányan szerettétek Tanját, néhányan utáltátok;
de egyikõtök sem fogja többé látni...
Mert halott... meggyilkolták.
Mit akart?
- Kicsoda? - Hagen.
Mi van közted és Hagen között?
Semmi. Egy tizenhét éves lány teste...
Mit akart?
Megtalálták Tanja hátizsákját.
- Mikor találták meg a táskát? - Két órája.
Egy régi viskónál a szeméttelep mellett. Néhány gyerek találta.
- Miért nincs itt Tom? - Õ már végzett.
- Alaposan átvizsgálta... - Hol van?
Úton a viskóhoz.
Állítsd meg.
Derítsd ki, kivel ment moziba.
Astrid, talán a személyzet emlékszik valamire.
"A pillanat." Jon Holt...
''Pia beleszeret Thomasba,"
''de úgy érzi, az rejteget elõle valamit."
''Egy hang Pia fejében elárulja neki,"
''hogyan szabaduljon meg a problémától.''
Olvas itt valaki bûnügyi regényeket?
Én igen.
Senki nem megy a fészer közelébe.
Ha az elkövetõ azt hiszi, hogy a táska felfedheti,
el fog menni érte.
Ugyanilyen iskolatáska volt a meggyilkolt Tanja Lorentzennél,
amikor vasárnap reggel otthagyta a partyt.
Nem találtuk meg. Ha valakinek sikerül,
kérem értesítse a rendõrséget.
Fontos nyomokat tartalmazhat, amik elvezethetnek Tanja gyilkosához.
Talán nem néz tévét.
Igazán? Mi mást lehet itt csinálni?
Most felzaklattalak?
Biztos állandóan kapsz ehhez hasonló beszólásokat.
Nem.
Itt van.
Várjunk, amíg magához veszi a táskát, aztán kövessük. Óvatosan.
Megállni! Rendõrség!
Bement a faházba.
Kapjuk el.
Nincs hová mennie. Jöjjön ki.
Zakariassen! Menj végig a partvonalon.
Erik, te a hegyoldalnak menj,
és ha elérted az öblöt, akkor balra.
Erre... itt vagyok...
- Merre ment? - Arra...
Azt mondtad, jobbra...
Azt mondtad, jobbra.
Megtaláltam Zakariassent a kövek között fekve...
Mutatta az irányt. Elkezdtem arra rohanni, amerre mutatott.
Aztán megláttam egy alakot, amint eltûnik egy kõ mögött...
Megcsúsztam. Lövést hallottam, és láttam felém futni.
Elõbb lelövi Viket, aztán elkezd maga felé futni.
Mi?
Miután lelõtte Viket...
az elkövetõ egyenesen maga felé futott?
Azt hiszem, nem vett észre. A köd miatt.
És utána?
Amint meglátott, hirtelen megfordult és elrohant.
Utána futottam le a tengerhez.
Ekkor felém fordult.
Lõtt, elvétette, és rohant tovább.
Akkor vettem észre Eriket és odamentem... segíteni.
Írja le, hogy nézett ki a férfi.
A szaros térkép miatt történt! Minden kõ jelölve van rajta,
de a faház alatti bunker nincs.
Ez tényleg sajnálatos.
Ha tudtam volna az alagútról, lett volna ott egy emberem.
Muszáj, hogy mindig legyen nálunk fegyver, mint maguknál Svédországban.
- Mikor lesz a boncolás? - Holnap.
A golyó a gerincébe fúródott.
A golyó fegyver nélkül mit sem ér.
Ne aggódjon. Az egyik nyomozónk majd rááll az ügyre.
Engedélyhez van kötve, ha fegyvert akarunk magunkkal vinni;
és ebben az ügyben nem volt indokolt...
Nem hittük volna...
Úgy tudjuk, maga ért elõször a bûntett helyszínére.
Mit látott?
Minden homályos volt.
Én értem elõször a partra,
és ott találtam Viket.
Már semmit sem tehettem.
- Milyen érzés elveszíteni egy társat? - Rettenetes.
- Fájdalmas? - Tessék?
Egész este magát adta a tévé.
Régóta dolgoztak együtt?
Csak egy éve.
- Fura. - Mi?
Tegnap pont itt állt.
Bárcsak kedvesebb lettem volna vele.
Ezen ne bánkódjon. Mondhatott volna neki akármit, õ...
Van maszkoló szalagja?
- Maszkoló szalag? - Az, maszkoló szalag.
- Hogy érzed magad? - Jól...
Mint egy lórúgás, mi?
Azt hittem, azért jöttél, hogy leoltsd a lámpát.
Kösz.
- Felelõtlenség volt. - Mi?
Hogy utána küldtelek. Felelõtlenség volt.
A pasasnál fegyver volt. Honnan tuduk volna?
Õrült. Egyik pillanatban a kezét emeli, a másikban lõ.
- Láttad, ahogy lelövi Viket? - Nem, semmit nem láttam.
Nehéz lehet most neked. Remek ember volt.
Kiszedték a golyót belõled?
Egyenesen átment a lábamon. Nem nagy seb.
Az jó. Számítunk rád.
Tudta, hogy csapda lehet, ezért volt nála fegyver.
Jéghideg, számító, és azt hiszi,
hogy okosabb a rendõrségnél.
Az önteltsége miatt fog hibázni.
Tanja táskája tartalmazhat valami bizonyítékot a gyilkos ellen,
vagy legalábbis õ ezt hiszi.
Még jobban meg kell vizsgálnunk a tartalmát.
Szembesítenünk kell Tanja osztálytársait a táskában lévõ dolgokkal,
és be kell kopognunk minden ajtón
a party és a bûntett helyszíne között.
Tom... az elõzetes szakvéleményed?
Tanja Lorentzen agyi bevérzés következtében lelte halálát.
Azt gyanítjuk, hogy nem azonnal halt meg.
Sem szexuális erõszaknak, sem spermának nincs nyoma.
Semmi.
- Sokat dolgozott együtt Erikkel. - Én foglalkozom Vik esetével.
Jó.
- A legjobb formánkat kell adnunk. - Ez természetes.
Emlékezzünk Erik Vikre,
erre a remek rendõrre és társasági emberre...
egy perces néma csenddel.
Valami baj van?
A hasán feküdt. Nem a hátán.
- Itt talált rá Vikre? - Igen.
Rendben. Jelöljétek meg és fényképezzétek le a helyet.
Ezt ott találtuk, ahol Zakariassent eltalálták.
Jó. Tom vessze össze a másik golyóval.
Arra a hotelre emlékeztet a nyugati parton,
amiben megszálltunk, amikor a feleségem szüleit látogattuk.
Egyik reggel arra ébredtünk, hogy egy pár áll az ágyunknál.
- Tudna valamit inni adni? - Valami erõset?
Konyakot?
Vigyázzon a pultra.
- Whisky megfelel? - Igen, hogyne.
- Egészségünkre. - Nekem nem lehet.
Szóba állni egy idegennel az éjszaka közepén?
Nem. Óvatosan kell innunk.
És maga?
Sosem kér senkitõl engedélyt?
Arra nem, hogy magával igyak.
Van családja?
Nincs.
Kár.
Bár néha jó egyedül lenni.
Vannak testvérei?
Nincsenek.
Volt egy öcsém, de tizenegy éves koromban meghalt.
Még nem találkoztam olyan emberrel, akinek meghalt volna az öccse.
Pedig nem olyan egyedülálló. Én viszont szégyelltem.
Amikor iskolába mentem, a többiek nem tudtak semmirõl.
Én pedig nem mondtam semmit.
De rákérdeztek, nem?
Igen, de kitaláltam történeteket, hogy hol van,
és hogy mi történt vele.
Idõvel a történetek egyre képtelenebbek lettek...
Jobb lesz, ha felmegyek.
A kollégája itt volt és kereste magát.
- Kicsoda? - Nem mutatkozott be.
- Hogy nézett ki? - Magánál kicsit idõsebb.
És... zordabb.
Sosem emlékszem az emberek külsejére. Csak arra, hogy milyen benyomást tesznek.
- És milyen benyomást tett? - Ijesztõt.
Folyamatosan mosolygott.
Hagyott üzenetet?
Csak szétnézett. Magával akart beszélni...
- Valami fontos? - Nem; nem hinném.
Nem issza meg a whiskyt?
Majd máskor.
Froya?
- Te vagy Froya Selmer. - Maga az a zsaru.
Igen.
Beszélnünk kell. Velem jönnél?
Egyenruhában jobban nézne ki.
- Ott voltál a partyn. - Részeg voltam.
Túl részeg, hogy emlékezz, mi történt?
Nem történt semmi. Azért voltam részeg.
- Tanja is tele volt? - "Tele"?
Berúgott?
- Senki nem értette, mit hadovál. - Tessék?
- Az osztályteremben. - Te értetted?
Nem elõször találkozom svéddel.
Tanja barátjával beszélgettél az elõbb?
Minek kérdezi, ha úgyis tudja?
- Elmegyünk kocsikázni? - Magával?
Nem akarod?
- Rágyújthatok? - Nem.
Mutasson valami dögöset.
''Valami dögöset?''
Ja, valami dögöset.
Én már nem tudom, mi számít dögösnek.
Engedjen ki!
Parancsolj.
Mit szólnál, ha most én lennék a barátod?
- Gondolom, tudod. - Mit tudok?
Hogy kitõl kapta Tanja azokat a szép ruhákat.
Honnan tudnám?
Nem te voltál a legjobb barátja?
Itt...
Itt találtak rá... egy szemeteszsákban.
Tanjának egy idõsebb férfival volt kapcsolata. Nálam idõsebbel.
Õ fizette azokat a drága ruhákat.
Te elmondtad Eilertnek.
Õ nem jött volna rá.
De te elmondtad neki... a partyn.
Nem kellett volna otthagynia a partyt... az õ hibája volt.
Hogy hívják? Azt a férfit.
Sosem beszéltem vele.
Nagyon furcsán viselkedett. Mintha olyan különleges lenne...
hogy kavar vele.
- Ki az? - Egy vén disznó!
Hol találkoztak?
Írt neki egy levelet.
Olvasta az egyik könyvét. Teljesen rákattant.
Mi a neve? Az írónak.
Jon Holt.
Nem is volt olyan nehéz, ugye?
Gyere, hazaviszlek.
Halló... itt Engström.
Nem akarok több látogatást.
Jon Holt... Találkoznunk kell.
Nem, nekünk nem kell találkoznunk.
Gondolom, megérti.
Miért nem?
Tartsa tõlem távol a rendõrséget,
és nyugodtabban fog aludni.
Két oldal hiányzik a könyvbõl.
- Valaki kitépte. - Mi volt azokon a lapokon?
Elmentem Tanja lakásába megkeresni.
- Megtaláltad? - Találtam egy másik példányt a könyvbõl.
- Átkozottul jó könyv lehet. - Mi volt azokon a lapokon?
Egy leírórész arról, hogy két fiatal egymásba bolondul.
Szóval Tanja megint megvette a könyvet, mert két oldal hiányzott.
Nem. A másik könyv dedikálva volt.
''Tanjának.'' Holt saját aláírásával.
Szép munka, Arne.
Akkor... ki kell kérdeznünk a szerzõt,
hátha emlékszik a lányra.
Engström... egy szóra.
Igen, hogyne.
- Voltak Viknek problémái? - Problémái?
Hallottam a memóriazavarairól.
Nem, õ nagyon jó rendõr volt.
Nem teljesen világosak a rekonstrukció során adott válaszai.
Azt mondta, itt állt, amikor az elkövetõ magára lõtt.
Igen, pontosan.
És ott látta meg Erik Viket.
Igen.
Összevetettem a fotókat a vallomásával.
Nem lehetséges, hogy megláthatta Erik Viket a vízben abból a távolságból.
Fõleg nem akkora ködben.
Talán pár méterrel közelebb lehettem...
- Legalább tizenöt méterre... - Egy gyilkost üldözünk.
Meg szeretné változtatni a vallomását?
Tegyen, amit akar.
Hé... jöjjön, kórházba viszem.
- Hová megy a 27-es busz? - Tessék?
A 27-es busz. Kövesse.
Köszönöm, hogy hívott.
Találkoztunk már?
Nem...
de tudok valakirõl, akit ismert.
Nincs sok ismerõsöm.
Vékony, sötét hajú lány...
- Nem hinném. - Ne játszadozzon.
Elég hülye volt ahhoz, hogy dedikált könyvet adjon neki.
A kollégáim már keresik.
Ó, talán arra a fiatal recepciós hölgyre gondol?
Õ szõke, nem?
Okos ötlet volt elmenni a hotelba?
Szükségem volt egy kis megerõsítésre.
De maga sosincs ott éjjel... azt mondta.
Neki semmi köze ehhez.
Persze, de nagyon csinos...
Kedveli magát, és... ha akarnám, elmondhatnék neki mindent.
Hogy is hívják?
Nem tudom. Miért nem kérdezte meg?
A tévében jobban nézett ki. Különös ez...
Én mindig is nagy tiszteletben tartottam a rendõröket.
Mégha néha módosítaniuk is kell egy kicsit a valóságon.
De egy író ezt megérti.
- Csak nem tériszonya van? - Nem.
Maga mögött álltam... láttam mindent.
Láttam, ahogy felemeli a fegyvert és lelövi a barátját.
De a golyó, amit találtak, a maga fegyverébõl van... elvesztette a pisztolyát.
Sosem volt semmilyen fegyver bejegyezve a nevemre.
Nem lenne egyszerûbb bevallani?
Egy kis felfüggesztés, aztán mehetne vissza dolgozni;
minden visszaállna a régi kerékvágásba.
Mindenki hibázik néha.
Maga majdnem hibátlanul csinálta.
Elcsalta egy elhagyatott helyre. Aztán halálra verte.
Eltakarította a nyomokat. Lemosdatta...
Még a haját is megmosta.
Már húsz éve csinálom ezt.
Próbálom elképzelni, mi történik azután...
miután valaki átlépi a vonalat. Mi zajlik itt.
A fikció egy idõ után unalmassá válik...
Amikor minden darab a helyén van...
a végén minden egyensúlyba kerül. Semmi sem hibádzik.
Teljes irányítása van felette. Totális kontroll.
Minden csak matematika...
De lehetetlenség mindent kikalkulálni.
Erre akkor jön rá, amikor már ott van; átlépte.
- Maga is tudja... - Nem tudok ezekrõl semmit.
Mit tud a pasijáról?
- Kirõl? - A fiújáról.
Eilert...
Mi van vele?
Ki kell találnuk róla egy történetet.
Úgy gondolja, õ tette?
Többször is találkozott Tanjával.
Én most Froya Selmer után kutatok.
A szülei nem tudják, hol lehet.
- Ki az? - Tudja ki az, nem?
- Hogy néz ki? - Tegnap beszélt vele.
- Mit mondott? - Nem sokat. Meg volt ijedve.
- Miért nem szólt nekem róla? - Most szólok.
Az nem elég. Együtt kell mûködnünk.
Sajnálom...
Bemenjünk?
Hol volt május 28-a éjjelén?
Mindig otthon vagyok éjszaka.
Akkor szoktam írni.
- Egyedül volt? - Igen, szeretek egyedül lenni éjszaka.
Nappal már nem annyira.
- Tehát nincs alibije? - Sosem volt szükségem alibire.
Hogy ismerte meg Tanja Lorentzent?
Egyszer felbukkant az ajtóm elõtt. Furcsa egy lány.
Olvasta az egyik könyvem. Nem volt kibékülve a történettel.
Azt mondta, valami nem stimmel a szemszögemmel.
Mirõl szól a könyv?
Két fiatalról, akik függnek egymástól...
A lány arról fantáziál, hogy megöli a fiút...
Hogy megszabaduljon tõle... Olvassa el.
Megtettem.
Miféle kapcsolatban állt vele?
Izgatta, hogy megismerkedhet egy íróval.
- Lefeküdt vele? - Hisz alig múlhatott tizenöt.
- Lefeküdt vele? - Nem.
Miért nem?
Olyan voltam számára, mint egy apa. Rengeteg problémája volt.
- Miféle problémák? - Nem akart beszélni róluk.
Akkor honnan tudja, hogy problémái voltak?
Mindig tele volt kék-zöld foltokkal...
A karján... a nyakán. Mindenütt.
Rákérdezett?
Azt mondta, elesett részegen.
Úgy gondolja, a barátja verte?
Szerencsétlenül választott.
Jó néhányszor találkozott vele. Titokban.
Apafigurává vált a számára.
De amikor meggyilkolták, mégsem ment a rendõrségre...
Jöjjön ide...
Mutatok valamit.
Nézze csak.
Még alig lát.
Hát... talán jobb is neki úgy.
De már alig várja, maga szerint nem?
Szerintem ez undorító.
Még elég gyámoltalanok.
- Hol van az anyjuk? - Kimúlt.
- Hozzám ne érjen! - Sajnálom... sajnálom...
Csak a kölyköket akartam megmutatni.
Valakik vannak a szobámban. Felülök az ágyon.
Ragaszkodnak hozzá, hogy az övék a szoba.
Nem tágítanak. A fickó megfenyeget, hogy kidob.
Megkérdezem, hogy ki a fenének hiszi magát. "Erik Vik", azt mondja.
Erre én: "Micsoda?" Õ meg: "Erik Vik, Oslóból.
A recepción összekeverték a foglalásokat.
- Remélem, majd kitakarítanak. - Azt csináljuk.
Itt van!
Az nem az enyém!
Eresszenek!
Jonas... minden rendben?
Nem alszom túl jól.
Maga nem normális.
Elõre kitalálta ezt az egészet az õrült elméjében.
Maga beteg.
Ne rontsd tovább a helyzeted. Megtaláltuk a fegyvered.
A fegyverbõl az egyik golyót pedig a kollégánk mellkasából szedtük ki.
Mi történt? Honnan szerezted a pisztolyt?
Nekem nincs pisztolyom, a fenébe is.
- Akarsz ügyvédet? - Nem csináltam semmit.
Nem én tettem!
Vár az oslói alvilág?
Nem, hazamegyek. Ez volt az utolsó munkám Norvégiában.
Hogy bírod elviselni?
Micsodát?
Két holttest egy héten belül. Nekem csak gyûlik itt bent.
Te meg már évek óta ilyesmikkel szembesülsz.
Hozzá kell szoknod.
Ne hagyd, hogy a munkád összekeveredjen a magánéleteddel.
Mi a frászt akar?
- Minden rendben van? - Hát persze.
- Nem tudom, bízhatok-e magában. - Hogy érti?
Maga nem teljesen beszámítható. Hisz nem tud aludni éjjel.
- Ezt meg ki mondta? - Tanja.
Éjjelente meglátogat. Nem hagy békén.
Mondott még mást is?
Hogy jobban meg kellene válogatnia, kivel áll össze.
Tudnom kellett volna.
Körültekintõbben kellene megválogatnia, kivel áll össze.
Erre Tanjának kellett volna gondolnia.
Baleset volt.
Felhívott az éjszaka közepén.
Hisztérikus volt. A fiúja dobta.
Érti? Baleset volt!
Most már ne aggódjon, mindent elrendeztem.
Félreértette. Én csak meg akartam vigasztalni.
De hirtelen begerjedtem. Õ észrevette.
Csak akkor egyszer történt meg, és mi lett belõle.
- Fejezze be! - Nem vérzett nagyon.
Csak nagyon fáradt volt. Ágyba fektettem.
Késõbb próbáltam ébresztgetni, de õ aludni akart.
És csak aludt, csak aludt, csak aludt...
Most már hagyja abba!
A barátja... Közel állt magához?
Azért lõtte le?
Menjen el. Nincs már semmi dolga.
Tûnjön el.
Ismerek egy csendes helyet...
ahol lehet írni.
Örülök, hogy elõkerültél. Már aggódtunk érted.
A szüleid nem tudták, hol vagy.
Azért jöttél, hogy elmondj valamit?
Õ fog hazavinni.
Valaki hazudik ebben az ügyben.
Froya teljesen mást mesélt Tanjáról.
- Mégpedig? - Eilert soha nem ütötte meg.
Froya... mikor láttad utoljára Eilertet?
Annyira fontos ez?
Csak próbálom tisztázni az Eilerttel való kapcsolatát.
Szerelmes vagy belé...
ugye?
Az az író volt! Teljesen bekattant!
Nyugodj meg. Szállj be az autóba és hazaviszlek.
Eilert sosem volt veszélyes. Senkire.
Még valami...
Az ujjlenyomatok el voltak tüntetve a fegyverrõl,
de Tom talált egyet a pisztolycsõ alatt, ami nem Eilerté.
Ez annyit jelent, hogy valaki más is megfogta a fegyvert.
Holt ujjlenyomatait akarom.
- Szerzek házkutatási parancsot. - Már szereztem.
Remek. Vigye haza Froyát,
aztán találkozunk Holt lakásánál, amint végzett.
Jó.
Nincs itthon.
Megtaláljuk. Elfogatóparancsot adok ki ellene.
Elõször is vigye el a fogkeféjét.
Azon biztos talál ujjlenyomatot.
Menjen és aludjon egyet. Fáradtnak látszik.
Jon!
Higgadjon le. Beszélgetni jöttem.
Tudom, hogy baleset volt.
Nevetni kezdett... és csak nevetett.
Sosem értem hozzá.
Ruhákat vesz neki húszezer koronáért,
aztán elviszi egy viskóba, hogy megkúrja.
Csak egyszer... egyetlenegyszer.
Megfogta a kezem...
Megérintette a nyakam, aztán...
végigsimított a szemeim fölött.
Olyan különös volt az illata.
És olyan meleg volt a teste. Olyan forró.
És nem tette meg?
Próbáltam.
Nem hallgatom tovább ezt a szart.
Várjon!
Ritkán futok bele ennyire számító gyilkosba.
Minden részletet kitervelt. Még a haját is megmosta.
Téved. Holt nem egy gyilkos típus.
Lehet, hogy véletlenül tette.
Lelõtte Viket.
Pánik.
Örülök, hogy magát hívták.
El kell ismernem, hogy tényleg felér a hírnevéhez.
Nem adja fel... amíg az ügy meg nincs oldva.
A lelkesedése mindannyiunknak erõt ad.
Engström... zavarom?
Nem, jöjjön be.
Micsoda meglepetés.
Hoztam magának valamit.
Micsodát?
Visszamentem a helyszínre. Találtam egy töltényhüvelyt. Egy Normát.
Az svéd gyártmány.
- A svéd rendõrök használják. - Úgy van.
Mondja ki, amit mondani akar.